РОЛЬ ПРЕДСТАВНИКІВ ДУХОВЕНСТВА В ПРОСВІТНИЦЬКІЙ ТА СОЦІАЛЬНО-ГРОМАДСЬКІЙ ДІЯЛЬНОСТІ ВОЛИНСЬКОГО КРАЮ (2 ПОЛОВИНИ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ) - Левчук, Ірина (Соціальна робота та соціальна освіта, 2024)
У науковому дослідженні виокремлено аналіз духовно-просвітницької та соціально-громадської діяльності провідних діячів православних братств Волині у другій половині ХІХ – на початку ХХ століття. Проаналізовано організаційні характеристики здійснення духовно-просвітницької та соціально-громадської діяльності представників православних братств у досліджуваний період. Подано характеристику провідних видів духовно-просвітницької, соціально-громадської діяльності провідних діячів (представників духовенства) православних братств на Волині в другій половині ХІХ – на початку ХХ століття: організаторської, професійно-педагогічної, духовно-освітньої, опікунської, благодійної, меценатської видавничої та дослідницької. Виявлено головні форми (народні читання, бесіди, індивідуальна допомога школярам та членам їхніх сімей, видавництво книг, благодійні акції, масові заходи) та методи (організації просвітницької, духовно-освітньої, соціальної, громадської, благодійної, меценатської діяльності, стимулювання, формування досвіду) духовно-просвітницької та соціально-громадської діяльності представників православних братств Волині в досліджуваний період. Духовне відродження держави, розпочате ще на початку 90-х років XX століття, відбувається на складному соціальному ґрунті, що проявляється у кризі моралі, яка пронизує усі сфери нашого життя. Тому на сучасному етапі розвитку освіти й науки з огляду на нагальні потреби гуманізації українського суспільства необхідним є повернення до відродження християнських моральних цінностей. Релігія, будучи органічною складовою духовного життя суспільства, відігравала важливу роль у процесі українського державного й культурного будівництва, допомагала українцям упродовж багатьох століть берегти національну ідентичність. Духовно-просвітницька та соціально-громадська діяльність духовенства та представників православної громадськості щодо поширення освіти, культури, духовності, що ґрунтувалися на місцевих традиціях, сприяла збереженню національної самобутності народу. Духовно-просвітницька та соціально-громадська діяльність православних братств, зміцнена зростанням рівня духовних та світських освітніх закладів, благодійних установ набула як релігійного статусу, так і соціально-громадського значення. Через зміст освіти в досліджуваний період реалізовувалася успадкована волинським регіоном полікультурність, поліфонізм виховних імперативів, інтеграція національних, загальноосвітніх, моральнодуховних показників.