Теоретико-методичні основи використання методу супервізії у закладах соціальної сфери - Ісаченко, Вікторія (Соціальна робота та соціальна освіта, 2019)
Статтю присвячено аналітичному огляду використання методу супервізії у соціальній роботі. Проаналізовано основні функції супервізії у соціальній роботі: освітню, яка передбачає набуття нового досвіду, інформації, інструментарію, удосконалення навичок аналізу своєї діяльності, вміння викладати матеріал, комунікативні навички, уміння прийняття рішень, усвідомлення власних дій, вміння вести записи; підтримувальну – передбачає підтвердження цінності своєї справи, зменшення тягаря відповідальності, розуміння неминучості помилок, а також того, що фахівець не залишається наодинці при розв’язанні проблем; та нормативно-спрямовувальну. Розкрито особливості підготовки професійних супервізорів. Проаналізовно найбільш актуальні та дієві моделі застосування методу супервізії у закладах соціальної сфери. На нашу думку, найефективнішою за своєю сутністю та повнотою охоплення є шестифокусна модель супервізії. Її особливість полягає у тому, що у своїй взаємодії супервізор задіює шість обов’язкових фокусів уваги. Шестифокусна модель більшою мірою застосовується як діагностичний інструмент. Діагностується якість усвідомлення фахівцем та ефективність застосування результатів усвідомлення на практиці. Описано основні ролі супервізора у процесі взаємодії з працівником соціальної сфери. Визначено, що метод супервізії дозволяє фахівцям акцентувати увагу на меті і напрямку своєї роботи, формувати системні підходи до стратегії і тактики діяльності, що проводиться, планувати і прогнозувати ефекти втручань, а також усвідомлювати свої помилки і коригувати індивідуальні плани супроводу клієнта. Виокремлено мотиви, що спонукають спеціаліста до реалізації себе як супервізора. Визначено елементи здійснення ефективної супервізії із фахівцями соціальної сфери. Обґрунтовано актуальність використання супервізії у закладах соціальної сфери.